CESTA DO STŘEDU ZEMĚ
Trevore!
Maxi!
Pozor!
Přestože byl Wegener zesměšňován, jeho teorie jediného prakontinentu
-je pravdivá. Je to Pangea. Jo. -To je nuda.
Výzkum tektonických jevů
-To mě podrž! -Čau, Leonarde.
-Nazdárek. Mám špatný zprávy. -Copak?
-Je tu Kitzens. -Aha.
-Zdravím. -Trevore! Rád tě vidím!
-Máš se? -Co seminář o kontinentálním driftu?
-Dobrý. -Nedělala se v posluchárně ozvěna?
-S čím jsi přišel? Mám práci. -Vidím, že máš napilno.
Řeknu to co nejstručněji.
Univerzitní rada utne laborce tvýho bráchy tipec.
-Utne tipec? -Jo. Budu mít skladovací prostory.
Věnujem se teorii Maxwella Andersona o vulkanických trhlinách...
Kterou nikdo nedokázal. Kolik senzorů tvého bratra je aktivních?
-Jeden, dva? -Tři! -Bylo jich 29!
Teď by byla chyba to zavřít.
Máme seismickou aktivitu v Bolívii, posun o 13 milimetrů v Mongolsku.
Je to to poslední, co mi po Maxovi zbylo.
Je to už deset let, co Max zmizel. Vážně mě to moc mrzí. Věř mi.
Trevore, jsi tam? Tady Elizabeth. Zvedni to.
Tak nic, já jen, že jsme na cestě k tobě.
-Seane, nepozdravíš strejdu Trevora? -Ne.
-Tak řekni, ahoj. -Ale ne. -Já nechci.
Do háje!
Ahoj! Zas tvoje švagrová. Jen se chci zeptat, v kolik budeš doma.
Dorazíme kolem šesté. Když tak brnkni na mobil.
-Bože! -Sean se nemůže dočkat. -To určitě.
Začínám být nervózní, že jsme si asi neporozuměli.
-Nejsem doma. Zanechte vzkaz. -Zastavili jsme před tvým domem.
Trevore, jsi tam?
Ahoj!
-Ahoj. -Jak se ti daří?
-Tak jsi doma! -Rád tě vidím. -Já tebe.
Co cesta? Přehrál jsem si vzkazy.
-Zapomněls, že jo? -Já... Jak bych mohl?
-Tak nezapomněl. -No...
Zapomněl. Ale na návštěvu synovce jsem se těšil.
-Naposled jsem ho viděl, když mu bylo... devět? -Sedm.
-A jak dlouho tu zůstane? -Deset dní.
Tak jsme se dohodli?
Nazdar, Seane, máš se?
Je z tebe chlap. Co hraješ, gameboye?
-PSP. -Jasně. -Vylez ven a pozdrav strejdu.
Zdravím strejdu.
Od minule jsi vyrostl. Byl jsi takhle prťavej.
Fakt vtipný.
Telefon na mě máš, letenky a pas jsou v tašce. Budu čekat v Ottavě.
Mezitím se poohlídnu po nějakém domě a pak začneme nový život.
-Těšíš se, co? -Jo. Budeme Kanaďani. Bezva.
-Klidně běž dál. -Prospěje mu to. Být s tebou.
Možná to prospěje i tobě.
-A tohle je pro tebe. -To je Seanovo?
-Ne. Maxovo. -Maxovo? -Jo.
Tak jo, chlape. Užijeme si. Někam si vyrazíme.
Na pět dní, možná tejden. Rozjedem to jako dva chlapi.
Máš rád baseball? Víš, kam zajdem? Trochu si zablbnout.
Jsem z toho odvázanej jako ty.
Dokud bude lednice narvaná a zapnutá bedna, budem vycházet.
-Dobře. -Ty vado!
-Tomu říkám parádní sbírečka! -Je to taková moje libůstka.
Jo, fakt boží.
Díky. Nemáš hlad? Můžem si něco objednat.
Třeba pizzu, čínu, thajský jídlo, sendvič nebo tak?
-Páni! -Co je to?
V téhle krabici jsou osobní věci jednoho fajn člověka. Tvého táty.
-Jeho stará rukavice. -Máma o něm moc nemluví.
Já ti o něm něco řeknu.
Byl to jeden z mála lidí, kteří jsou výjimeční ve všech směrech.
Vidíš to? Tohle bývalo jeho PSP.
-Jo-jo? -Máš něco proti jo-ju?
To je fyzika. Odstředivá síla, gravitační, potenciální energie.
A věděl jsi, že ho kdysi dávno ve starověku používali k lovu?
-Chci to taky zkusit. -Jo. Radši si to vem.
K čemu je asi tohle?
A hele.
Jeho oblíbená kniha. Jules Verne. "Cesta do středu Země".
Tu jsme měli v povinné četbě. Ale nebyl na to čas.
Velká škoda. Skvělé čtení.
Pro něj to ovšem nebyla jen fikce, ale i inspirace.
Čítával mi ji, když jsem byl malej kluk.
No tohle? Co je to za poznámky?
Teploty magmatu dosahují 1150 v Mongolsku?
Bolívii? Na Havaji?
Bacha!
Seane. Skočíme do laborky.
-Nemohlo to počkat na zítra? -Tvůj otec říkával:
"Tektono-fyzika je vědou dneška, ne zítřka."
Zabývá se seismickou aktivitou. Tady. Podívej.
To je Havaj, Bolívie, Mongolsko.
A dnes jsou podmínky jako v červenci 97.
-Co bylo v červenci 97? -V tom roce zmizel tvůj otec.
Hele. Tenhle sloupec čísel.
Kdyby namísto tady toho bylo 752, pak by to bylo...
úplně stejné.
-Co jsou tyhle blikající body? -Na nic nesahej.
Je to má celoživotní práce.
-Čtyři blikátka celoživotní práce? -Tři. Jsou jen tři.
Jeden, dva, tři... čtyři.
Island.
Dává to smysl. Max před 10 lety zaznamenal ty hodnoty.
A jestliže jsou ty naše totožné s tehdejšími,
můžeme přijít na kloub tomu, co se stalo. Potřebuju tvůj pas.
-Na co? -Budeš muset do Kanady dřív.
-O čem to mluvíš? -O tomhle. "Cesta do středu Země".
Island je to místo, kam odjel tvůj otec.
Ty poznámky psal táta?
Hele.
Max a já, tvůj otec a já,
jsme pátrali po existenci vulkanických jícnů,
které vedou skrz celý zemský plášť až ke středu Země.
Právě to se určitě vydal hledat.
Budu tě muset poslat ranním letem do Ottavy.
Ne. Koukni.
Mě se jen tak jednoduše nezbavíš.
A krom toho jsem si všiml toho čtvrtýho blikátka.
-Tady jde o mého bratra. -A mýho tátu!
V Ottawě mám být za 10 dní. Letím s tebou.
-Víš, co stojí let do Reykjavíku? -To snad nebude problém.
"Sestup, odvážný cestovateli, do sopky Sneffels,
jež se stínem hory Scartaris dotkne,
před navršením měsíce července a dosáhneš středu Země."
Co to děláš?
Snažím se rozklíčovat ty zápisky.
Ty dvojice písmen jsou nějaká šifra.
Možná to souvisí s periodickou tabulkou.
Je tu SA, IS, GG. Domnívám se, že...
PB je plumbum. Plumbum znamená olovo.
-Co je "Sigurbjörn Ásgerisson"? -Co?
Čti seshora dolů. "Sigurbjörn Ásgerisson".
To je vodítko. Možná je to místo. Nebo věc.
-Co děláš? -Googleuju v 10 tisících metrech.
-To v letadle smíš? -Vítej v 21. století. Dobře.
Sigurbjörn Ásgerisson. Ředitel institutu progresivní vulkanologie.
Max ho určitě znal. Věděl jsem, proč tě vzít s sebou.
Nejdřív omrknem ten institut.
-Už tam budem? -Trpělivost přináší růže.
-Nejedeme pomalu? -Ale bezpečně.
Předběhlo nás stádo koz. Kdy začne to dobrodružství?
Dám ti jeden moc zábavnej úkol. Naviguj. Kde jsme teď?
Už jsme míjeli...
Havanschlicht?
-Havanschlicht? -Jo.
Nemám tušení.
-Jeli jsme přes Eingarsstadir? -Těžko říct.
-Reynivír? -Co já vím.
-Húsavík? -Ne. -Grundarhol? -Ne.
-Stifflarschtarder? -Stiff-lard-starter?
-No a co Koldukardarskinoquue? -Cože?
-A ztratili jsme se. -Ne. Jen hledáme ten institut.
-Jak by měl vypadat? -Určitě to bude velká budova.
Musí tady někde být.
Hele, chatrč. Co se tam zeptat na cestu?
-My se neztratili. -Ne. To rozhodně ne.
Co je to? Horská bouda?
Institut progresivní vulkanologie. Říkal jsem, že to najdu. Tak jo.
-Zas taková chatrč to není. -Jasně.
Promiňte. Ale islandsky neumím.
-Jak vám můžu pomoct? -Nazdar.
-Já jsem Hannah. -Moc mě těší.
Jsem Trev... profesor Anderson. Jsem Američan.
-A tohle je Sean, synovec. -Já jsem Sean.
Těší mě, Seane.
Rád bych mluvil s Sigurbjörnem Ásgeirssonem?
-Sigurbjörne Ásgeirsson je mrtev. -Mrtev?
-Zemřel před třemi roky. -Teď řídíte institut vy?
-Nikdo ho neřídí. Už neexistuje. -U cesty visí cedule, že...
Progresivní vulkanologie dosáhla úspěchu asi jako Berlínská zeď.
Rozumím.
-Vy jste pro něj pracovala? -Byl to můj otec.
No a? Četla jsem ji. Co s ní?
Patřila mému staršímu bratrovi Maxovi. Maxovi Andersonovi.
Domníváme se, že vašeho otce kontaktoval.
-Váš bratr byl Verneovec? -Verneovec?
Ten, kdo věří, že to, co Jules Verne psal, bylo skutečné.
Psal sice science fiction, ale...
Verna tenhle okruh lidí považoval za vizionáře.
Otec byl největší Verneovec ze všech.
Bratr ale Verneovec nebyl.
Tenhle výtisk byl otce. Podívejte se.
Ty poznámky jsou totožné. Váš bratr jím musel být.
Páni. Táta byl asi pěkně ulítlej.
-Neznal jsi ho, Seane. -Ty asi taky ne.
-Nebyl členem žádného spolku. -Proč jste tady?
Já jsem vědec. Taky profesor.
Přijel jsem prověřit senzor, 30 kilometrů severně odtud.
Takže to je ten důvod, proč jsme tady. Prosté a jednoduché.
-Dobře. Ale na sever žádné cesty nevedou. -No...
Jsem horský průvodce, zavedu vás tam. Profesore.
-Prima. -Mám rád pěší túry. -Jsem vám zavázán. -Dobře.
-Jsem Trevor. -A mně říkejte Seane.
-Přijde vás to na pět tisíc korun. -Pět táců za den? To beru.
Za hodinu.
Může to bejt v drobnejch?
Hejbněte kostrou. Chci být na místě do setmění.
Nemohla bys malinko zpomalit?
-Kočka. -Co?
Dal bych si s ní říct.
-Je ti třináct. -Promiň. To vadí?
-Na to máš čas. -Ty žárlíš?
-Jsme blízko. -Koukejte, kam šlapete.
-Snaefells je velice zrádná. -Co je Snaefells?
-Vysvětli mu to ty, profesore. -Snaefells je jméno hory,
kde postava z knihy, Lidenbrock, našel bránu do středu Země.
Pojďme najít ten senzor.
-Támhle je! Ano! -Jo? Co s tím budete dělat?
Odemknu to, uvnitř je černá skříňka,
která zaznamenala seismickou aktivitu za posledních deset let.
Snad mi to napoví něco o Maxovi a jeho zmizení.
-Mrzí mě to, ale musíme vyrazit. -Asi to zarezlo.
Trevore, už musíme...
Tak jo. Musíme najít úkryt. Honem, jdeme.
-Hned jsem u vás. -Kašli na to. -Už to mám.
Musíme se schovat.
-Pospěš si! Trevore! -Strejdo Trevore!
-Hned se schovej! -Ano!
Pozor! Tak pospěš si! Rychle!
Trevore! Ten senzor přitahuje blesky!
-Zahoď ten senzor! -To nejde!
Přitahuje blesky!
-Trevore? Trevore? -Jsem tu.
Seane?
-Seane? Není ti nic? -V pohodě.
-Dobře, hlavně zachovat klid. -Vy dva! Pomozte mi hrabat!
No tak!
-To je nanic. Nezvládnem to. -Nanic?
Má pravdu. Zasypalo nás tak 70 tun pořádně velkejch šutrů.
Trvalo by to nejmíň měsíc. Musíme ven jinudy.
-Co když jiná cesta není? -Vždycky je jiná cesta.
-Co tam máš? -Signální světlice, lékárničku,
provaz, deky a pár proteinových tyčinek.
Nevíme, jak dlouho tu zůstaneme.
-Zůstaneme? Jsme v pasti? -No... Nemyslela to tak.
-Seane, co to děláš? -Není tu signál!
Tady signál těžko chytneš. Schovej to. Neměj strach.
-Najdeme jinou cestu, jo? -Tak jo.
Jedna chodba povede nahoru.
-Ale jak poznáme, kterou jít? -Něco mi říká, tou pravou. Pojďte.
Vypadá to slibně.
Sice pomalu, ale hned budeme venku.
Jen tak dál.
Bez obav. Orientace je můj šestý smysl.
Dávej pozor, Seane. Je to jako práce v terénu.
Práci v terénu jsem míval rád.
Pozor!
Nezkoumáte kamínky v laboratoři. Tady jde o život.
-Jo, díky. -Mám to u tebe.
Co tam píšou?
-To znamená "Nevstupovat". -Co se držet rady?
Právě naopak. Možná to vede do staré hornické šachty.
-To by byla naše šance. -Jak je to asi hluboký?
Dej mi tu světlici.
Díky. Seane, sleduj hodinky.
Zapálím ji, pak ji hodím a ty mi řekneš,
-kolik vteřin padala na dno. -Dobře.
Jdem na to. Tři, dva...
Co to bylo?
No jasně, hořčík. Musí ho být v těch stěnách spousta.
-A hořčík bývá hořlavý, že ano, profesore? -Ano.
Používá se do světlic, střelného prachu...
Střelný prach a světlice, tu nebudou to pravé.
Díky. Tohle by taky šlo.
-Připraven, Seane? -Jo, můžeš.
Tři, dva...
Raz, dva, necelý tři.
-32 na druhou, to je... 60 metrů. -To nebude problém.
Jako dvacetipatrový činžák. Máte ho dost?
-Toho mám vždycky dost. -Počkat. Co nebude problém?
-Spustit se po laně. -Jako do tý bezedný díry?
-V čem je problém? Co se děje? -Tam mě nikdo nedostane.
Koukat po holkách, to jo, ale slízt pár metrů po laně a jsi podělanej?
Kluci! Nechte si laskavě zajít chuť.
Tak jdeme na to.
Dobrý.
Jsme přivázaný k sobě!
V pohodě.
U mě dobrý. Tady dole. Vy sem taky slezete, viď?
Tak jo, teď tě začnu spouštět dolů, pomalu.
Jen se do toho polož a nohy nech nahoře.
Hlavně klid. Jistím tě, nemůže se nic stát.
Jo, jasně.
Dobře.
Seane, zapoj nohy. Jdi prostě dolů.
Dobře.
-Jde ti to skvěle, Seane. Vážně to děláš prvně? -Sklapni!
-Radši koukej, kam šlapeš. -Dělám, co můžu.
-Dobře. Seane, povídej si se mnou. -Takže, chodíš sem často?
To mě teda podrž! Nic lepšího tě nenapadlo?
-Jen si povídáme! -Ne, sem moc často nechodím.
Připraven?
Páni! To je břidlice?
-Co? -Přeměněná hornina.
-Zelená, granátová, slídová břidlice. -Aha. Břidlice.
Je všude. Hele. Řek bych...
Trevore!
-Chytni se stěny! -Nejde to! Stěny se tu rozšiřují.
Lana se zahákla. Strhnul bys nás, tak tě odříznu.
-Co? -Hannah, ne!
-Nedělej to! Ne! Počkat! Ne! -Ne, Trevore!
Haló, vy tam? Mám to. Už jsem na dně. Ty, Hannah?
Vědělas to, viď?
Co?
Hele! Co je to?
-To bude opuštěný důl. -Starý Blagilsův důl.
-Před šedesáti lety tu bylo velké neštěstí. -Neštěstí? Jak velké?
-Osmdesát jedna mrtvých. -Slušné číslo. Jdem. Odvahu, hochu.
Ty, Trevore, zmiňuje se ta kniha o dole?
Ne. Myslím, že ne.
-Hannah? -Jo?
Můžu se zeptat?
Nenapadlo tě, že tvůj otec a můj bratr měli pravdu?
Aby bylo jasno. Já nejsem můj otec.
A svět, do něhož patřil, nemá se mnou co dělat.
No jistě. Nemyslel jsem, že to tak je, nebo že by mohlo být.
-Zaplatíš mi za to. -Ty mi ještě účtuješ?
Dokud nebudu v bezpečí domova.
Hannah?
-Co je to? -Starý důlní generátor.
Já bych se ho nedotýkal.
Co to děláš? To zařízení může být poškozené.
-To je ale věcička. -Vždyť to může vybouchnout.
Přestaň to mačkat. Nedotýkej se toho! Nevíš, co děláš.
No ne. Beru to zpátky.
Máme to. Chci říct, horníci se museli nějak dostat nahoru.
-Po těch kolejích se dostaneme ven. -Kolik horníků že to přežilo?
-Jeden. -Beru si přední vozík.
Co? Ne. No tak, slez dolů. Nevíme, jestli to funguje.
Není to bezpečné. Koleje mohou být poškozené.
Trať vypadá v pořádku. Naskočte.
Seane! Není to bezpečné! Nedělej to!
Vepředu něco vidím!
Jestli to není denní světlo, tak to ani nechci vědět.
Ne, to není denní světlo. Jsme v háji.
-Kéž by tahle věc měla pásy! -Teď se staráš o pásy?
Pozor!
Hannah?
-Vidím to. -Zabrzdi! Zabrzdi!
Nemůžu. Ztratíme rychlost.
Jo!
To se ti povedlo! Díky!
-Hele! -Zůstaň tam, Seane!
-Trevore! Seš celej? -Hannah!
Tvoje trať končí!
-Přeskoč ke mně! -Co?
Rychle! Dělej, co říkám! Prostě skoč!
Trevore! Ta tvoje taky končí.
-Tak fajn. -Co to děláš?
Předvádím ti, jak se zachraňuje život.
-Chceš pomoct? -Dobře.
Jdem na to?
-Jsi v pořádku? -Jo. Bylo to měkké přistání.
-Dlužíš mi, už podruhé. -No a kdo vede?
Já.
To bylo mazácký!
-Co se vám stalo? -Neptej se.
Co to bylo?
-Kam jdeš? Nikam nechoď. -Může tam být východ.
-V té stěně je díra. -Pojďte se kouknout!
-Rubíny. -Smaragdy. -Živec.
Hele... Je jich tu víc.
Diamanty.
Hustý!
Drahokamy se obvykle tvoří převážně v sopečných komínech.
Tím komínem se dostaneme nahoru.
-Nejsme daleko od povrchu. -A venku si koupím Maserati.
Peníze nejsou vše, na čem záleží. Taky na lidech, víš? Abys věděl.
Ne když máš Maserati.
Slyšeli jste to?
Ani hnout.
Řekni, že to není to, co si myslím.
-Muskovit. -Muskovit. -Co je muskovit?
-Muskovit vytváří velmi tenké vrstvy horniny. -Jak tenké?
No, tak tenké, že sebemenší změna v tlaku může způsobit praskliny.
A my na tom stojíme.
Nehýbat.
Přestalo to.
Seane, teď se vrať stejnou cestou, jakou jsme přišli. Hezky pomalu.
-Jen zlehka. Pata, špička. -Výborně. Hezky pomalu.
To je ono.
-Už to bude. -Opatrně. -Pokračuj.
Ne!
Je silnější, než jsem si myslel.
Pořád padáme!
Trevore, co je tam na dně?
Podle Verna šachty mohou být až tisíce kilometrů hluboké.
-Verne se mýlil! -Ven s tím! Co je tam dole?
-Nejspíš to končí! -Končí? Nemáš jinou teorii?
Stěnami může prosakovat voda, která by mohla zbrzdit náš pád.
-Něco jako skluzavka. -Skluzavka? Tak fajn. To beru.
Není možný, že tam voda vytvořila stalagmity?
-Nabodnem se! -To se nevylučuje.
Co?
-To je voda? -Ano, voda.
Skluzavka, skluzavka...
Je to tady. Držte se!
Seane? Seane! Seane! Není ti nic?
-Nenabodli jsme se. -Plav ke skále.
Kde je Hannah? Hannah!
Hannah!
Batoh mě táhnul ke dnu.
Díky.
Tak jaké máme skóre?
Zase jedna nula.
-Hele, kde to jsme? -To jsou hvězdy?
Ne. To bude jen klenba jeskyně.
Zdá se mi to, nebo se ten strop hýbe?
Jo. Vypadá to tak. Asi jo.
Jsou to ptáci.
-Světélkující? -Vypadají jako Cyanis Rosopteryx,
ale jsou bioluminiscentní. Jako světlušky. Neuvěřitelné.
Skvělý.
Ptáci.
-Ty už jsi je viděl? -Jo, v muzeu, ale jen fosilie.
Měli vyhynout už před 150 miliony let.
-Páni! -Kam to letí? -Hele. Tunel!
Rychle, pojďte.
Seane! Počkej na mě.
Ty jo!
Dámy a pánové, rád bych vám představil střed Země.
Max měl pravdu!
Měl pravdu! Max měl pravdu!
Tvůj otec měl pravdu. Měl pravdu.
Hannah. A tvůj otec taky.
Oba věřili v něco, o čem si druzí mysleli, že je nemožné.
Měli pravdu!
-Co to světlo nahoře? -To těžko říct. Asi nějaká...
směs luminiscentních plynů. Já fakt netuším.
-Je to jako v teráriu. -Terárium tisíce kilometrů
pod povrchem Země.
Svět v jiném světě.
"Vodopády, jejichž šílený hřmot bylo slyšet i na dálku,
se nyní řítily z úbočí kaňonu podél skal, jež nemají konce."
Přesně takhle to Lidenbrock popisuje.
Chceš říct, že postava Lidenbrocka je skutečná?
Někdo sem sestoupil. Spatřil to.
Pak vystoupil na povrch a řekl to Vernovi.
Vystoupil na povrch? To je nejlepší zpráva dne.
Copak vám to nebere dech?
Jsem v úžasu. Jo.
-Obří zkamenělé houby. -Něco jako obří hřiby?
Prales hub
-Všechno v knize je skutečné? -Asi. -A ty nebezpečné části?
-Zrovna jsem o tom přemýšlel. -Jo.
-Trevore, pojď sem! -Seane? -Seane?
-Lezu nahoru. -Počkej na mě.
Pomalu.
Budu tady.
-Tady vážně někdo bydlel? -A ten někdo byl Lidenbrock.
Koukej ta výstroj. Tohle musí být tak sto let staré.
Trevore, to bude asi Lidenbrockův deník.
Hele. Na druhé straně těch stromů je něco jako podzemní oceán.
Jo. Ale tohle není Lidenbrockův rukopis.
Je mého otce.
Trevore? Trevore?
Mohla bych s tebou mluvit? Tady dole?
Počkej tu chvilku.
Myslím, že jsem našla Maxe.
Neměl jsem šanci tátu poznat. Tak moc bych si to přál.
Něco napsal. Chci ti to přečíst.
"14.srpen 1997.
Dnes slaví Sean třetí narozeniny.
Před šesti týdny jsem slíbil, že se vrátím,
abych mu dal jeho první baseballovou rukavici.
A teď se bojím, že se to nepodaří.
Vypravil jsem se učinit objev a podělit se o něj s Trevorem
a ostatními, ale teď bych to vše vyměnil za to vidět tě
vyrůstat ve statečného a starostlivého muže,
kterým jistě jednou budeš.
Všechno nejlepší, Seane.
Mám tě rád. Táta."
Sbohem, Maxi.
Půjdeme.
Podle Maxova deníku jsme tady. V obrovské vzduchové kapse.
Obklopené magmatem. A v období seismické aktivity.
-Jako v tuto chvíli. -Přesně tak.
Magma, které nás obklopuje, změní toto místo v pec.
Tohle se stalo tátovi?
-Jsem malej, ale tohle zvládnu. -Posaď se.
Max plánoval návrat.
Píše, že teploty tady dole mohou snadno dosáhnout až 100°.
-Člověk nepřežije víc než 60. -Teď je tady 35.
-Když jsme přišli, tak tu bylo 28°. -Co budeme dělat?
-Pojedem podle Maxova plánu. -Tady se píše...
"Moje analýzy na základě Vernova textu mě vedou k závěru,
že za oceánem, severně od mé polohy, je gejzír,
který může být použit k návratu na povrch."
Musíme přeplout oceán, najít gejzír a potom...
-se vyškrábat na povrch. -To nezní špatně.
Mohlo by se stát, že se vypaří všechna voda.
-A kolik máme času? -82 hodin.
Možná méně.
Otázkou je, jak se co nejrychleji dostat na druhou stranu oceánu.
-Je bez šance ho obejít... -Na to není čas.
To bychom nestihli.
Je to v knize.
-Jak to jde? Jaká je teplota? -38.
Pěkně toho trilobita sněz, musíme být silní. Hodnej kluk.
-A co takhle stěžeň? -Ten není třeba.
Vítr, který potřebujeme, je tam.
Ve výšce. Je rychlejší než ten dole.
Jde ti to, už jsme skoro hotovi. Něco tu mám.
-Co je to? -To je kompas. Tvýho táty.
Pamatuji si Vánoce, kdy mu ho tvá máma dala.
Chtěla mít jistotu, že s ním vždycky najde cestu domů.
A třeba ti pomůže najít cestu k ní.
-Díky, Trevore. -Není zač.
-Moc to pro mě znamená. -l pro mě.
A ještě jednu věc. Tady dole je polarita obráceně.
Takže sever je jih a jih je sever a my potřebujem na sever. Přes moře.
-Chceš říct na jih. -Přesně tak.
Tak jo, už se zvedá vítr.
-Držte plachtu. Držte ji pevně. -Dobrý, dobrý.
-Dobrý. Můžem? -Jo.
Tři, dva, jedna, teď!
-Jo! -Skvělý! Jo!
Jo! Pouštěj...
Už je to tady. Jedeme.
-Počkejte na mě! -Honem.
Je tu zas. Ahoj, kámo.
-Vidíte ty mraky? -Jo.
Proud nás unáší správně. Měli bychom přitáhnout plachtu.
To nepůjde. 43°.
A stoupá. Musíme jet, co to dá. Žádnej strach.
Jen malá přeháňka! To nestojí za řeč.
-Něco se tam hýbe! -Fosforeskující plankton.
-To, co jsme viděli u pobřeží. -Na plankton mi to přijde velký.
Nejsme v podmořském světě, tak se nenakláněj.
Je to nějaká ryba.
Jsou všude!
Seane, nechtěli jsme zajít na baseball? Seš na pálce.
No fajn. Tak se ukažte!
Jo! Rovný odpal!
-Seane! -Nezvoní ti mobil? -Haló?
-Seane? -Mami? -Mám asi špatný signál.
-Mami, cos říkala? -Kde jsi?
Se strejdou jsme na...
jak bych to řekl... Na rybách, no a...
A bavíte se dobře? Seane?
-Na to si nech zajít chuť! -Strejda chytil macka.
-Seane? -Můj telefon! -Umíš blízkej nadhoz?
-Připraven? -Jo.
-Přímo do hlediště! -Seane! -Pozor!
V pohodě. Žádnej problém.
-Seane! -Ne, ne. Běž od toho okraje.
Hele, co dělají. Nechtějí nás, ale ty ryby!
Seane, jdi ke kormidlu, my si vezmem plachtu.
Hannah, drž to na volno! Seane, otoč loď na pravobok!
-Co? -Tudy!
Dělej!
Fajn. Výborně. Tak a teď povolit, pomalu povolit.
-Hezky pomalu. -Funguje to!
Vzdalujeme se od nich!
-Seš machr, strejdo! -To říkám vědecké komunitě už roky!
Hannah! Je ti něco?
Lana!
-Mám to! -Seane, pusť se!
-Ne, Seane! -Trevore!
-Seane! -Trevore!
Drž se! Nepouštěj se!
Ne.
Trevore?
Haló!
Haló?
Ahoj, diblíku. Kde to jsme?
Nevíš, kde najdu vodu? Povídám si s ptákem. Už blázním.
Seane!
Počkat.
Vítr ho odnesl tudy. Pořád jdeme na sever?
Jo, na sever. Je chytrej, zná náš plán. Určitě čeká u řeky.
Jdem najít tu řeku.
Diblíku! Počkej na mě!
Kdepak jsi?
Šikulka.
A teď kudy?
Jih. To je dobře. Řeka je na sever. Jdeme.
-Ukaž. Vezmu ti ho. -Jsem v pohodě.
-No tak. Dej to sem. -Trevore, nic mi není.
Vezmu ho. Odpočinem si.
Neboj, najdeme ho.
Napij se.
-To je všechna voda, co máme? -Jo. -Ještě přijde vhod.
Hannah, vypij to.
No tak.
Skrč se!
Co to...
Obří masožravá rostlina. Hannah. Hannah?
Hannah? Hannah!
Hannah!
-To máme jeden bod pro mě. -Fajn. Teď je to vyrovnané.
No jasně. Magnetické pole.
Cože? Magnetické kameny?
Ne, ne, ne!
Ne! Ne!
Tobě se to cvrliká.
To je ta řeka. Gejzír bude uvnitř jeskyně.
Seane!
Kdepak je? Kde-pak-je?
Trevore?
Páni! Kdybych tak četl tu knihu.
Nikde ho nevidím.
Trevore? Počkej! Stůj! Kam chceš jít?
Jdu hledat svého synovce.
Hannah, všechno je moje chyba.
Zachraň se. Jdi domů.
Počkám na vás u řeky, jak dlouho to půjde.
Proč jsi to udělala?
Pro jistotu.
Seane! Seane!
Seane!
Chyť se mě!
-Tak rád tě zase vidím! -Já tebe taky!
-Seš celej? -Jo.
Je čas zmizet.
-Počkat! To je ten gejzír? -Musíme se k němu dostat.
-Tos ještě neviděl dinosaura? -Ne s kůží!
Je moc rychlej! Nezvládneme to!
-Co to děláš? -Podloží je z muskovitu!
-Ten samý, co se pod náma prolomil. -Neunese tě to!
-Jeho taky ne! Utíkej! -Trevore, ne!
-Drží pevně, Trevore! -Nezastavuj!
-Dohání tě! -Já vím! Utíkej!
Trevore, funguje to!
Pozor!
Trevore!
Jedno mi došlo. Nesnáším práci v terénu!
Trevore, ruku... To bylo tak, a tys byl tak...
Jo, já vím. Měl jsem kliku. Jdeme. Támhle. Tudy ne. Tam.
Tak běž.
-Stát! -Řeka.
Ale jak se dostanem přes tu vařící vodu?
Potřebujem něco, co plave. Třeba kus dřeva, člun by se šiknul!
Má někdo zájem?
-Naskočte. -Nejlepší průvodkyně! -To si piš.
Přece sis nemyslel, že se mě zbavíš. Příště se musíš víc snažit.
-Za tohle budu chtít přípatek. -Dáš mi to na sekeru?
Co to bylo?
To není dobrý. Drhneme o dno. Řeka tu končí.
Pořádně se všichni držte! Protože tahle jízda bude malinko...
...hrbolatá.
-Jste všichni v pořádku? -Jo. Kde to jsme?
-Co to světlo dole? -To je láva. Magma. Stoupá.
Měla tu být voda a pára proudící nahoru!
-Gejzír jsme museli minout. -Co máš v plánu? -Co navrhuješ?
Bez vody není pára. A bez páry se nedostaneme nikam.
Vypadá to, že tudy netekla voda tak dvě až tři hodiny.
-Ale stěny jsou vlhké. -To sotva, je 55°.
-Trevore? -Co? -Za tebou.
Je vlhká. A chladná. Je za ní voda.
Musí za ní být kapsa vody nebo řeka.
-Ta láva rychle stoupá! -Počkat! To je hořčík!
-Zřítíme se! -Kolik světlic máme?
-Tři. Co s nimi chceš dělat? -Zapálím ten hořčík. Záměrně.
Držte se.
Tak dělej! Je to mokré.
Zkusím to níž. Podej mi další. Chyťte mě za nohy.
No tak! Ne!
Spusťte mě po laně. Musím se dostat níž.
-Ta láva se blíží. -Dobře. Můžem?
Ta je poslední.
-Stačí? -Ještě níž. -Pospěš si!
-Níž? -Malinko. To stačí. Tak dělej.
-Tak hoř, sakra! -Pospěš si!
-Rychle! -Pořád vlhko.
Zkusím ji hodit na protější stěnu.
-No tak. Hoř! -To ne.
Ne!
Trevore!
-Trevore, rychle! -Hoří to! Hoří!
Tahej! Rychle! Tahejte!
-Pomoz mi, Seane! -Honem, tahej!
Pozor na zuby. Opatrně!
Na zem. Bouchne to!
-Usmaží nás to! -Já vím!
-Držte se! -Snažím se, co můžu!
To je nebe?
-Držte se! -To se ti řekne! -Tak to aspoň zkuste.
Hele, vždyť to je Vesuv. Seane, až se tě máma zeptá,
cos dělal o víkendu, tak řekni: "Strejda Trevor mě vzal do Itálie."
-Do Itálie? -Si.
-Seane? -Seane?
-Jen pár geologických vzorků. -Pár geologických vzorků?
Možná několik kilo vzorků. Jsem syn vědce.
Tady. Podívejte. To je pro vás. Nechte si to. Moc nás to mrzí.
Vy chtít sklouznout znova?
Skluzavka být bezva. Cokoli vy si přát.
-Za co to bylo? -Už ti nic nedlužím.
Hledám práci Laboratorní asistent
Leonarde! Jsem tu! Ať děláš cokoli, přestaň!
Co tím myslíš?
Hledáš si novou práci. To není třeba. Už jsi ji získal.
U Ásgeirssonová - Anderson tektono-fyzikálního institutu.
-Ásgeirssonová - Anderson, co? -Na názvu se stále pracuje.
Ale hlavní je, že vlna zvedá lodě.
Paráda. Chceš říct, že jsem tou lodí?
-To si piš, jsme zpátky ve hře! -Bomba, kámo!
-K čemu takové pozdvižení? -Alane, jak se vede?
-Skvěle. -Co to děláš?
No víš, stěhuju se do nové laborky. A ještě. Kdepak jsi byl?
Prej jsi zmeškal seminář. Oba tví studenti si stěžovali.
Udělal jsem si volno. A vážně si to užil.
To muselo bejt vzrůšo. Musíš mi o tom vyprávět.
Jestli zbyde čas. Přečti si to v Scientific American.
-Scientific American? -Vážně nic ve zlým.
Nic proti, žes mně vyfouknul mou laboratoř.
-Budu potřebovat velkou budovu. -Kde bys na to vzal?
Řekněme, že jsem měl štěstí.
-Už zítra budeš Kanaďan? -Jo. Vypadá to tak.
Ó, Kanada...
Řekl bych, že jsme si to užili. Co kdybys přijel na pár týdnů?
-Na pár týdnů? -Co máš v plánu o Vánocích?
-Nic. Mám volno. -Tohle patřilo tátovi.
-Přečti si to. -"Bájná Atlantida"?
Probereme to.
-Seane, co tam máš? -Ale nic, krmím diblíka.
-Diblíka? -Seane.
-Myslíš, že to máma dovolí? -Co já vím.
Když on je takovej neposeda.
Vrať se! Kam to letíš? Vrať se! Mám tu pro tebe dobrůtky.
Dám ti nějakou mňamku...